Ratas sai osadeks võetud, roostet peaaegu ei esinenud , varvi eemaldamine käis mehhaaniliste vahenditega, saabri, viili ja liivapaberiga. Relakast ei oskanud sel ajal veel unistadagi!
Tolle aja "haridustase" lubas kodaraid mitte eraldi töödelda, kogu ratas läks värvi alla.
Tagumise ratta juures äratas tähelepanu see, et kodaraauke velje sees oli osa kinni needitud. Oli pandud võõras rumm koos siis hammasratta ja piduritrumliga ja kuna kodarate arv oli ühel 40 ja teisel 36, siis küla sepp pani niimoodi asja paika, et puuris uued augud.
Siit siis lahendus ka teise käigu jõuetusele-- tagumine hammasratas pidi tunduvalt suurem olema.
Mõte liikus rihmaveo suunas, siis oli taga suuur rihmaratas. Käigukasti uurides aga polnud seal sduri ja korpuse vahel küllaldaselt ruumi rihmaseibi jaoks , samuti tundus esimene ketiratas täiesti "oma" olevat.
Nii see asi tookord lahendamata jäigi.
![Pilt](http://www.vanatehnika.ee/modules/gallery2/main.php/d/18971-1/img016+_800x501_.jpg)
Sellel fotol on Le Grimpeur näitusel, mille panime koos Arvo Rannaga üles tollases Viljandi Pioneeride Majas. Üritus kestis kaks päeva, reklaami oli kuulutuse näol kohalikus ajalehes, külastajaid siiski jagus.
VPM saalis oli siis peale eespoolmainitud ratta veel restaureeritud AJS-350 1939 ( läbisõit 13000 km), Harley- Davidson 500 ccm 1930,töös öleva NSU- 250 ccm raam, restaureerimata BMW R-35, mitmesuguseid katalooge ja kirjandust , õlinõusid ja vana tehnikaga seonduvat. Töötasin tol ajal PM-s ringijuhina ,sellest ka ruumi kasutamise võimalus.
Tervitab Enno Öövel